BASERT PÅ "LA MUSICA DEL SILENZIO" AV ANDREA BOCELLI
Kjære Veronica. Dette er historien om en gutt ved navn Amos,
som jeg har kjent godt hele mitt liv.
Amos Bardi.
Hvorfor Amos?
Fordi jeg liker om navnet.
Fem minutter, herr Bocelli.
Hadde jeg ved fødselen fått velge selv, så ville jeg valgt det.
Hvorfor Bardi?
Fordi det er et godt, toskansk navn.
TOSCANA SEPTEMBER 1958
Ser du? Den kjører som en Ferrari.
Med den nye dieselmotoren halverer du drivstoffkostnadene.
Du vil trygle meg om å få kjøpe en.
Så den koster halvparten så mye å kjøre, og dobbelt så mye å kjøpe?
Vel?
Sandro, jeg har ikke råd til det.
Signor Sandro! De ringte.
- Det er en gutt, det er en gutt! - En gutt? En gutt?
- Jeg må gå, jeg har en sønn! - Sandro! Traktoren, da?
Den kan du beholde!
En gutt!
- Takk, Gud. - En gutt!
En gutt!
Han er så nydelig!
Forsiktig med de store hendene.
Sandro...
Hva vil dere døpe ham?
Ikke gråt, Amos.
Ikke gråt, ikke gråt.
Gråten hans er ikke normal. Han må til en lege.
Edi, barn gråter. Det er sånn de prater.
Det har gått fem måneder!
I så fall er det hans måte å si at han er syk på. Mødre vet sånt.
Jeg holder ikke ut med å høre ham gråte slik!
Medfødt bilateralt glaukom.
De har med stor sannsynlighet tatt skade.
Jeg er redd en operasjon må til.
- Trenger han en øyeoperasjon? - Ja.
Men kan han se oss? Det virker som han ser meg.
Fru Bardi, et spedbarn ser selv med øynene igjen.
Vi vet ikke hvor mye han ser.
Det fins en avdeling på sykehuset i Torino der de etter sigende kan utrette mirakler.
Du sier at min sønn trenger et mirakel?
MOLINETTE-SYKEHUSET I TORINO
Hvor mye lenger, søster? Det har gått tre timer.
Beklager, det er umulig å si.
TRE ÅR SENERE
Slutt.
Slutt! Du får ikke ta det av.
Ta på den. Bamse liker det.
Jeg vet at det irriterer deg, kjære. Vær tålmodig.
Hva gjør du?
Kom, kom.
Takk.
Da min sønn hørte musikken, ble han for første gang rolig.
Han er blitt operert.
Å, musikk. Fantastisk. Det gir glede i livet.
Her...
Gå.
Syre i øynene, arbeide i fabrikk.
Mange operasjoner.
Uten musikk ... blir jeg gal.
- Hvor lenge du bli? - Ikke lenge, håper jeg.
Amos...
Takk.
Den gamle låven var et drømmeland. Alt i den fascinerte meg.
Jeg rørte ved alt.
Lekte med alt.
Jeg var lykkelig der.
Amos!
Amos, lunsjen er klar!
Hvorfor svarer du ikke når jeg roper? Hvor var du?
- På rommet mitt. - Møt blikket mitt når du prater til meg.
Løgner! Et utall ganger har jeg sagt at du ikke får gå inn i låven.
Det er farlig der.
Din sønn har vært i låven igjen. Si noe ham, Sandro.
Amos, ikke gå inn i låven.
Og er du snill gutt, får du bli med ut på traktoren.
Han har løyet også.
Det er alvorlig. Du må alltid snakke sant.
- Selv når det er vanskelig. - Greit, jeg skal snakke sant.
Jeg vil ikke spise dette. Jeg liker det ikke.
Amos!
Signor Bardi!
- Jeg må gå. - Jeg har lagd mat hele morgenen.
- Og du har spist to skjeer! - Tre, og det var utsøkt.
Men det er dessverre ingen faste arbeidstider i mitt yrke.
Spis, nå.
Mitt yrke har heller ingen faste arbeidstider.
Amos. Amos! Oriana.
Amos, Amos!
Er du den eneste som liker maten min? Bra, bra. Bravo.
Pappa! Når får jeg bli med på traktoren?
Pappa?
Amos? Amos!
Pappa!
- Oriana, hva skjer? - Ingenting, han sølte litt suppe.
Amos, er du gal? Aldri gå ut på vindusposten, det er farlig!
Men jeg var jo forsiktig.
Lov at du aldri gjør det igjen. Da får du spise suppe hos onkel Giovanni.
Så skal jeg ordne opp med moren din.
Kom inn.
Her er dere igjen, ja.
Unnskyld, signor Giovanni. Det er bare det at her er han så rolig, og han spiser.
Selvfølgelig. Han vet at ter han seg ikke, blir han aldri forfremmet til sersjant.
Korporal, spis suppa di. Det er en ordre!
Jeg vil vise deg noe.
Vet du hva dette er?
Beniamino Gigli.
Et geni! Han sang over hele verden.
Sanger, romanser, operaer.
Operaer? Som operasjoner? De liker jeg ikke.
Operaer med tekst. De er historier man synger.
Dette er historien om en pike ved navn Manon.
Hun er ikke, skal vi si, en snill pike.
- Er hun slem? - Nei, nei. Ikke slem. Hun er prostit...
Hun er en pike som gjør ting som...
Uansett så var Beniamino Gigli et geni.
Hør.
Ekte menn trenger ikke lue!
God morgen.
Unnskyld meg, doktor.
Vær oppriktig, er du snill. Hvordan ser min sønns utsikter ut?
Vi har reddet det vi kan.
Det ene øyet gikk tapt...
...men det andre har i det minste begrenset funksjon.
Men jeg tror det kan være nyttig for ham å lære braille.
Blindeskrift, mener du?
- God morgen. - God morgen.
- Dette er Amos Bardi. - Velkommen, Amos.
Barn, si hei.
Hei, Amos!
Takk og si hei.
Jeg sier ikke hei, for jeg har ikke tenkt til å bli.
Gutter, på tide med frikvarter.
Hyggelig å møte deg, Amos. Kom, du.
Amos er ikke som dem. Han kan se.
Amos.
Vær så snill, mamma. Ikke la meg være igjen her.
- Vær så snill, mamma... - Du må gå.
Vær så snill. Du må gå.
Mamma!
Sandro?
Deilig suppe. Nam!
Det er det ekleste jeg noen gang har sett.
Signora Etmea, jeg vil ikke ha denne suppen.
Jeg tror du vil spise den. Og jeg vet at du like den.
Det er en veldig god suppe, Amos.
Amos...
Slapp av, jeg spiser den. Ser du noe?
- Ja. - Ser hun hitover?
- Nei. - Gi meg suppen din.
Amos. Er du våken?
- Ja. - Slapp av. Bare tre år igjen.
- Hva vil du bli når du blir stor? - Jeg?
Sanger. Operasanger.
- Som Franco Corelli. - Kan du synge?
Jeg vet ikke. Du da?
Jeg vil bli advokat. Og sette skurker i fengsel.
- Det er et brev fra Amos. - Hvordan skal du kunne lese det?
Det er ikke Braille. Hvordan har det seg at han går på spesialskole
for å lære blindeskrift, men ikke kan det?
Det er vanskelig. Man lærer det ikke på fire måneder.
- Noen har skrevet for ham. - Hva står det?
"Hei, alle sammen. Alt er vel. Med dere også, håper jeg."
"Det er kaldt og jeg savner dere. Maten er elendig her, og sengene harde."
- Stakkars. - Han skriver at han har det bra.
Tenk om han hadde skrevet "alt er ikke vel".
Han er sterk.
- "Men iblant har vi det gøy." - Ser du?
Sønnen min lar ikke litt ubehag gå inn på seg.
Det står noe nederst. I Braille?
Det er navnet hans.
Får jeg kjenne på det?
Så merkelig. Han føles så nær.
Amos, kom hit litt.
- Gjorde jeg noe galt, signora? - Nei. Nei, du gjorde ikke noe galt.
Får jeg høre stemmen din?
Syng neste vers alene.
Jeg tror aldri jeg har hørt maken.
Mine damer og herrer: Amos Bardi.
Over hele banen, ja. Skyt!
Mål! Ja, vakkert!
Det står 1-0.
Amos Bardi står...
Nei, han forlater straffeområdet og stormer mot Pardini, som sikter på målet
og skyter!
Herregud!
Amos...
Amos?
- Det er mørkt her inne. - Det er de mørke brillene dine.
- Pappa, får jeg ri på Amos' hest? - Nei.
- Pappa ga meg den. - Ja, men du må gjerne la broren din prøve.
Bare når jeg sier det.
Amos, melken.
- Er det noe i veien? - Nei. Slutt å bekymre deg. Alt er bra.
Har ikke solen stått opp ennå?
Amos, er du helt teit? Ser du ikke solen?
- Jo, jeg ser den. - Kom nå!
Vent litt.
Hjelp meg, mamma! Hjelp meg! Solen er borte. Hvor er den?
Jeg hadde aldri sett mor gråte før.
Hun var så bortkommen at hun ikke lenger var seg selv.
Amos, si meg hva du ser.
- Er det helt mørkt? - Nei, det er ikke helt mørkt, mamma.
Det jeg ser, er ikke mørke. Jeg kan ikke forklare det.
Det jeg ser, er alt og ingenting.
Jeg forstår ikke.
Jeg ser det jeg vil se. Jeg ser rommet, skapene, sengene.
Jeg ser deg også, mamma. Jeg ser deg fordi jeg vet at du er her.
Jeg gjentok overfor meg selv at ingenting hadde forandret seg.
At jeg skulle gjøre akkurat som før, og ikke trengte noens hjelp.
SOMMEREN 1971
Nå synger vi noe sammen. Du begynner, Amos.
- Jeg har ikke lyst. - Kom igjen, vi tar "O Sole Mio".
- Nei! - Syng, ellers skal jeg ved Gud...
Finnes det en gud?
- Hva mener du, Amos? - Ingenting, det var bare et spørsmål.
Amos, ingen i vår familie tviler noensinne på det.
- Noen må jo begynne. - Du skal ikke tenke tanken engang.
For sent. Jeg har alt tenkt den.
Hvem blir med?
- Ikke vær dum. - Kom igjen!
Amos! Pappa sa nei!
Amos!
- Amos! - Er du sikker på at de hoppet uti?
Ja.
Amos!
Se!
- Fatter du hva som kunne skjedd? - Det kunne skjedd den beste.
Ja, alle som er dumme nok til å bade i slikt vær.
- Men den eneste idioten er visst deg. - De andre, da?
- Jeg tvang dem ikke. - Jeg blåser i dem.
Du er min sønn, og du burde være smartere enn de andre.
Du forstår ikke, far. Om de andre hopper over et hinder,
må jeg hoppe over et fjell. Om de rir på en hest, må jeg ri på en tiger.
- Amos... - For å være som andre,
må jeg være bedre enn dem. Vet du hvem som lærte meg det?
Du.
- Får jeg ta med meg den unge mannen? - Greit.
Kan du ikke si hvor vi skal? Jeg vil ikke møte noen, eller gjøre noe.
- Vil du ha en is? - Nei. Jeg vil dra hjem.
...var blind
men nå kan jeg se
Ok.
Maestro?
- Noen andre? - Amos Bardi.
Hold munn, og ikke åpne den før du skal synge.
- Slipp meg, onkel. - Vær så snill...
- Amos, hva vil du gi oss? - La ham høre "Originale".
- Men onkel... - Kan du "Originale"?
Kom igjen, Amos. Kjør på!
Klar?
Maestro?
- Hva skjedde? - Du er i finalen i Golden Margherita.
Den største konkurransen i Toscana. Føles det bedre nå?
Du er sjanseløs.
Takk, takk!
Mye støtte for vår unge venn.
Mange takk. Gratulerer, takk.
- Han er god. - Ikke like god som deg.
Og nå, en applaus for en modig ung mann...
...som skal synge en napolitansk sang. Amos Bardi!
Det går bra. Ikke vær redd.
"O Sole Mio". Denne er til min onkel Giovanni.
Bravo!
- Bravo! - Bravo!
Takk! Mange takk.
Nå skal juryens talsmann, maestro Maraviglia,
gi oss sin beslutning. Maestro.
Vinneren er...
...Amos Bardi!
Bravo!
Neste stopp San Remo!
San Remo! San Remo!
Jeg hadde rett! Krystallkulen viste det. En dag skal du vinne i San Remo!
Jeg er så stolt.
Jeg forsto ikke om kvinnens ansikt var dekket av tårer eller svette.
Men jeg husker Oriana, og øyeblikket da jeg bestemte meg for å bli sanger.
Amos. Fantastisk. Dette er min venn Adriano.
Jeg er også musiker. Jeg vil gjerne lære deg å kjenne.
Gjerne.
Nå forfremmer jeg deg til korporal.
Men jeg ble jo sersjant for to år siden.
Du kan ikke forvente at jeg husker alt.
Ok, jeg gjør deg til feltmarskalk, med umiddelbar virkning.
Da er vi oppdatert.
Men da må du gjøre meg en tjeneste. Om noen uker
vil en gammel venn av meg, en oberst i militæret, gifte seg.
Jeg erklærer dere for rette ektefolk å være.
Du kan kysse bruden.
- Sa jeg ikke det? - Du kunne ikke ha valgt en bedre gave.
Gå, Giovanni.
Amos. Hva er det? Kom her.
Jeg skuffet alle.
Vil onkel Giovanni gjøre deg til feltmarskalk nå som du er tonedøv?
Jeg er ikke tonedøv, din idiot!
Slutt, dere to. Sett deg opp, Amos.
Jeg har jo fortalt at det er normalt på din alder. Gutters stemmer endres.
- Vil jeg likevel kunne synge? - Umulig å si. Du må ha tålmodighet.
Hvordan? Det var det viktigste i livet for meg.
I livet? Du vet ikke hva livet er ennå.
Imens kan du lære deg å spille et instrument. Piano, kanskje.
Nei, ikke noe instrument. Alle blinde spiller instrumenter, eller gir massasje.
- Hvor har du hørt slikt tøv? - Antonio. Han vil bli advokat.
Flott! Advokat!
Far ville ikke høre om annet.
For ikke å skuffe ham, begynte jeg på Liceo Classico.
Jeg overtalte meg selv til at min skjebne var å studere jus.
LAJATICO GYMNAS 1973
Gutter og jenter.
Dere skal vite at dere er vårt lands fremtidige elite.
Vi tolererer ikke brushaner, ei heller revolusjonære ideer.
Verken streiker eller demonstrasjoner.
Her på Liceo Classico studerer vi. Det er alt.
Dere kan sette dere.
Vi begynner umiddelbart.
Side ti, første øvelse.
Skal vi se... Bardi. Bardi?
Jeg har ingen bok.
Greit... Nei.
Nei, det er faktisk slett ikke greit.
Denne gangen, men bare denne gangen, kan du låne av en annen.
- Jeg kan lese for deg. - Du!
Vær stille. Bardi, begynn å lese.
Bardi... Ja ha.
Jeg vil at du eller dine foreldre forklarer meg
hvordan i all verden du har kunnet komme inn på denne skolen.
Si meg hvordan jeg, med tanke på din tilstand, kan forventes
å be deg gjennomføre en oversettelse, som med et normalt barn?
Om noen kan lese det, kan jeg oversette.
Ingen... Det fungerer ikke sånn.
Ingen får lese for deg.
Fremtidens elite kan ikke regne med hjelp fra andre.
Vi får diskutere dette neste gang.
Neste time er gymnastikk.
Gå til gymnastikksalen. Du også, Bardi.
- Jeg hjelper deg. - Takk.
Jeg bærer sakene dine. Jeg heter Adriano.
Du kjenner ikke meg, men jeg var på Café Margherita da du vant.
- Riktig, ja. - Du synger fantastisk.
- Jeg gjorde det før. - Jeg spiller gitar også.
Jeg har aldri glemt den sjenerøse, sterke hånden.
Det var begynnelsen på et dypt vennskap.
Ditt helt eget arbeidsrom!
Det er en gave fra far. De oppbevarte gamle landbruksredskaper her.
Det var yndlingsstedet mitt som liten.
Men pianoet var en gave fra onkel.
Syng noe, da! Noe av det vakre du synger.
Jeg synger ikke mer. Jeg spiller litt piano, og hører på musikk.
Men når jeg hører meg selv synge, blir jeg spyferdig.
Syng uten å lytte, da. Det gjør jeg. Det er gøy.
Ikke for meg. Å synge var drømmen.
Man kan more seg på andre vis også.
Venstre, venstre. Der er en skarp sving. Venstre.
Sånn, ja!
Sånn, ja! Kjør på!
Saktne ned! Saktne ned litt!
- Hva heter du? - Amos.
Bli med meg.
- Har du hørt om André Chénier? - Nei.
André Chénier er en revolusjonær poet som er forelsket i Maddalena...
Sitt.
Jeg elsker å høre deg snakke. Men jeg elsker deg mer når du ikke gjør det.
Det er ham.
Unnskyld, unnskyld...
Takk og lov.
Klokken er fem om morgenen.
Jeg har fått nok av dette. Hver bidige natt.
Det eneste han gjør, er å kaste bort livet med de dagdriverne.
Han vanskjøtter studiene fullstendig.
Jeg tror jeg har funnet rett person.
Din mor er overbevist om at jeg er et geni.
Men la meg straks si deg at det er jeg ikke. Jeg er en pensjonert banksjef.
Hobbyen min er å samle på sopp.
Hva er leksene dine om?
Jeg har bare fullført grunnskolen.
Mor og far hadde ikke råd til ytterligere utdannelse.
I motsetning til deg.
Du liker visst musikk.
Har du virkelig viet deg til det noen gang?
Jeg er ikke interessert i jobber for blinde.
Massør, telefonoperatør, musiker...
Hva du gjør, er ikke viktig. Det viktigere er hvordan du gjør det.
Sett deg ved bordet.
"Etter andre verdenskrig havnet Italia i en dyp økonomisk krise..."
"...men samtidig virket Marshall-planen en anelse..."
"...det var derfor de mislyktes i å..."
Ettore hjalp meg med å få artium.
Selv Adriano fikk artium.
Takket være Ettore kunne jeg studere juss på universitetet.
Det var det som ble forventet av meg.
Men av en eller annen grunn ble det ikke slik.
Ja.
- Hva heter gruppen? - Adriamos.
Adriamos?
Jeg oppga drømmen om å bli operasanger, og fulgte Adrianos råd.
Jeg sang uten å høre på meg selv. Jeg kunne da i det minste spille musikk.
Kanskje til og med tjene en slant.
Ja... Ikke verst.
Problemet er at det er verken eller.
- Men stemmen er behagelig. - Men er det originalt?
- Hva er originalt, ifølge deg? - Noe nytt. Noe annerledes.
Annerledes sammenlignet med hva? Hva er kriteriene?
Hør på meg, unge mann.
Jeg har et råd: Gi opp musikken. Gå ut og finn deg en annen jobb.
Det fins sikkert rikelig med jobber som tilfredsstiller ditt ubestridelige talent.
Som massør, telefonoperatør eller pianostemmer?
- Eller besserwisser, som deg? - Ut!
Slå deg til ro med at du aldri noensinne vil bli en sanger. Noensinne!
Umberto. Hjertet ditt.
Takk for at du tok ham med.
Kjekk er han også. Det skader ikke.
Han har personlighet, og veldig kjekk.
Ja, det har du sagt alt. Stemmen, da? Synger du?
- Litt. - Vis meg.
Syng "Diavolo e Angelo". En sang vi har skrevet selv.
Gid jeg var 20 år yngre.
Rosa, da. Var du 20 år yngre, ville du likevel vært stygg.
Kanskje ville han synes jeg var vakker. Jeg er vakker på innsiden.
Hei!
Kan du synge noe som ikke får dette til å føles som en begravelse?
- Som hva da? - Rock 'n' roll, din kødd.
- Alt som ikke er søvndyssende. - Beklager, det går ikke. Barens regler.
En typisk taper-musiker.
Så innbilsk...
Jeg er så lei for det. Jeg skal ordne dette.
- Vent. Han er fantastisk. - Han har rett.
Alice, du må! Syng for meg, det er bursdagen min!
Kom igjen. Alice! Alice!
Ja. Ja, det gjør vi.
Bravo!
Kom og sitt med oss!
Får han sette seg? Takk.
Hei. Jeg heter Elena.
Takk for presangen. Den var vidunderlig.
- Jeg ga deg ingen presang. - Jo, det gjorde du. Du sang for meg.
- Du fikk meg til å gråte. - På bursdagen din?
Ja... Nei, ikke tenk på det. Det var så fint.
- Hva gjør du når du ikke er på Boccaccio? - Jeg går fortsatt på skolen.
Det er som å være i fengsel. Jeg lengter etter å bli fri.
Ja. Frihet er...
...så skjønt.
Det er mye bedre enn å være i fengsel.
- Ja. - Unnskyld, jeg vrøvler.
Nei, du er morsom.
- Synes du? - Ja.
Hvis du vil, kan vi møtes igjen, så skal du få høre mer vrøvl.
Gi meg hånden.
Her er min gave.
- Hva er det med deg i dag? - Jeg trenger en pause.
En pause? Enda en? Det er vår tredje pause i dag.
Ring henne, da. Gi meg hånden.
Ikke gni det utover. Jeg har ikke vasket hånden på flere dager.
- Hva synes du jeg skal si? - Jeg vet ikke.
Si du ringer for å vrøvle mer. Si det første som slår deg.
Det er antagelig vrøvl. Vær så god.
- Skal jeg la deg i fred? - Nei.
- Verkstedet. - Verkstedet?
- Hun ga meg feil nummer. - Ja, jenter gjør sånt.
- Når de ikke vil treffes igjen. - Jeg gir opp.
Amos?
Elena.
- Jeg er så glad for å se deg igjen. - Jeg også.
- Får jeg spørre deg om noe? - Selvfølgelig.
Hvorfor ga du meg feil nummer da vi møttes?
- Jeg ga rett nummer, du ringte ikke. - Jo da.
Men det var et slags verksted.
Jeg gir deg ikke hjemmenummeret mitt.
Du ringte min søsters arbeidsplass.
- Hun sa ikke at du ringte. - Jeg la ikke igjen noen beskjed.
- Hvorfor søsteren din? - Hun lager smykker.
Når jeg er ferdig på skolen, skal jeg jobbe med henne.
Jeg kommer neppe inn på universitetet, så imens vil jeg lære et håndverk.
"Imens" betyr som regel at man venter på at noe annet skal skje.
Jøss, så pirkete!
Du legger så mye i hvert ord du hører.
Greit, du har kanskje rett.
Jeg venter på noe. Selv om jeg ikke vet hva det er ennå.
Jeg trodde du aldri så etter meg, men du ringte faktisk.
Så tenkte jeg: "Så dum jeg er. Jeg trodde hun likte meg, men isteden..."
Isteden likte jeg deg veldig godt.
Og jeg likte deg desto bedre.
Bravo!
Amos.
Dette er signor Vanini. Han er berømt operakritiker.
Han skriver om musikk for prestisjetunge tidsskrifter.
Jeg fortalte hvor populær du er, og ba ham
komme hit og høre på deg for å vurdere deg.
- Det er en ære, signor Vanini. - Hva kan jeg si, Mr. Bardi? Gratulerer.
Jeg ber deg, vær oppriktig.
Må jeg si hva jeg synes?
- Det er jeg ikke sikker på at jeg kan. - Vær så snill.
Nåvel. Jeg tror ikke...
...at du besitter et fnugg av talent til å synge opera.
Selv ikke i den laveste kategorien av repertoaret.
Stemmen din mangler bredde, kraft, farge og omtrent alt annet.
Takk for din oppriktighet. Dessverre sier du bare det jeg alt vet.
Unnskyld meg, jeg må jobbe videre.
Mens vi nå er oppriktige med hverandre...
...får jeg da stille et spørsmål?
Hvordan skulle denne mannen, med sitt problem, kunne opptre på scene?
Han kan ikke se orkesteret, kulissene, eller dirigenten.
- Vet du hva jeg tror? - Hva da?
Du vet ingenting om sang. Du er misunnelig og kunnskapsløs.
Min nevø har en fantastisk stemme.
- Du er lei deg i dag. - Nei.
Du er ikke glad.
Jeg merker det. Du gjør gode miner.
- Iblant tror jeg at jeg kjeder deg. - Du kjeder meg aldri.
Det jeg liker ved deg, er at du aldri farer med tomprat.
Jeg liker at du aldri spør meg hvordan jeg vet om du er vakker.
Eller hvordan jeg forestiller meg deg.
Jeg liker å være litt mystisk.
Du vet ikke hvordan jeg ser ut.
- Det gjør meg mer selvsikker. - Jeg vet nøyaktig hvordan du ser ut.
Nei, det gjør du ikke. Hvordan skulle du det?
Jeg kjenner luften som fyller lungene dine når du er oppspilt.
Hvordan øyenlokkene blafrer når du er fascinert.
Og hvordan du biter deg i leppen.
Bare her.
Bare på én side.
- Ingen andre har sett det hos meg før. - Det er ikke ting man ser med øynene.
Du så jo at jeg var lei meg.
Hva tenkte du på?
Jeg vil forandre livet mitt. Bli mer moden.
Jeg vil ta eksamen så snart som mulig.
En moden person synger kanskje ikke på en pianobar omgitt av jenter.
Straks jeg blir advokat, skal jeg slutte å spille piano.
Men det går ikke nå. Jeg vil ikke bli forsørget av mor og far.
Men du trenger ikke bekymre deg.
Vet du hva?
Jeg tror jeg har funnet det jeg har ventet på hele mitt liv.
Trappetrinn.
Jeg ville pusse det opp til du får deg skikkelig arbeid, og en kone.
Det blir fint, far.
Hvorfor må du alltid gjøre alt på din måte?
Jeg skal ikke skuffe deg. Jeg går min egen vei, men jeg skal ikke skuffe.
Vel...
Skal jeg gå?
Amos!
Lenge siden sist!
- Takk for at du kom, Ettore. - Vel.
Hvor mange tentamener har du gått glipp av?
Samtlige! Da har vi et berg foran oss.
Vel, la oss begynne å klatre.
...men denne jenta? Nei.
- Får du også ha på deg en sånn toga? - Selvfølgelig.
Det er den eneste grunnen til at jeg vil ta eksamen.
EKSAMENSFEST, JUNI 1984
Gratulerer, min sønn.
Jeg er klar. Pianoet er stemt.
- Er du klar? - Ja.
Beklager, jeg sovnet.
Jeg er i retten dagen lang og spiller om kvelden, så jeg sover ikke så stort.
Vil du prøve det?
Ja.
Unnskyld meg. Jeg hørte deg synge.
Jeg ville bare si at du har talent.
Jeg så deg for noen år siden sammen med min kone.
Takk.
Hvorfor synger du fortsatt i denne bulen? Du burde synge opera.
Jeg mistet stemmen for noen år siden. Den kom aldri helt tilbake.
Nå er det så vanskelig å finne tonene at det tar knekken på meg.
Jeg synes at stemmen din er vakker.
Men den trenger pleie. Du ødelegger den.
Jaså?
Om du ikke tror meg, kjenner jeg en berømt sangmaestro.
Han jobber med de store, som Franco Corelli.
- Franco Corelli? - Jeg har stemt pianoet hans i årevis.
Han heter maestro Suarez Infiesta.
Han er spanjol, men bor i nærheten. Jeg kan introdusere dere.
Hvis du vil.
Er du klar til å gjøre musikk...
...til din eneste grunn til å leve?
Kun om du er villig til å ofre mye, vil jeg gi deg timer,
slik at du kan bli en stor tenor.
Ja, men hva skal jeg gjøre?
Hva slags liv har du nå, min sønn?
- Hva mener du, maestro? - Når står du opp om morgenen?
Det kommer an på når jeg legger meg.
Nei, nei, nei.
I seng klokken ti, presis.
Opp klokken syv, på slaget.
- Men jeg må jobbe. - Jobber du kveldstid?
Jeg spiller på en pianobar.
Vel...
Denne kvelden blir din siste.
- Drikker du? - Min far lager god vin.
Godt.
Du tar du med en flaske til meg.
- Ikke si at du røyker. - Nei. Nei.
Bra. Du gjør i det minste noe rett.
Hvor mange timer vier du til å trene opp stemmen hver dag?
Nesten ingen, for øyeblikket.
Men fra og med i morgen skal jeg vie mange timer...
Nei, feil. Frem til du har lært å bruke stemmen rett,
får du ikke synge. Ikke tren engang. Null og niks!
Hvor mye prater du?
For å spørre hva klokken er, for eksempel. Hvor mange ord bruker du?
Jeg sier "hva er klokken"...
For mange ord!
Stillhet! Ikke snakk.
Lunsj, klokken to, hvem bryr seg?
Stillhet.
Stillhet. Stillhet er det viktigste
og det vanskeligste å lære seg.
Har du en kjæreste, forresten?
- Ja. - Det er bra, så sant hun kan leve med
den kjedelige og ekstremt irriterende personen du blir etter mine timer.
Klar?
Vent. Stopp, stopp.
Stemmen din er undertrykt.
Her.
Om jeg gjør slik...
...kommer det mye luft, men ingenting skjer, ingenting vibrerer. Men slik...
Gi deg hen til det. Gi deg hen!
Vent. Slutt, slutt.
Du brukte ikke kroppen...
SEKS MÅNEDER SENERE
Trekk pusten dypt.
Jeg kjenner det ikke. Jeg kjenner ingenting.
Hånden min må skyves utover.
Ut og inn. Hver gang du trekker pusten.
Skalaer.
Her, vær så god.
Godt.
Det har gått bra.
Veldig bra.
Stemmen din har ennå ikke modnet helt.
Men så langt...
...har resultatet vært...
- ...utmerket. - Min mann har ventet lenge på dette.
Fordi vi ønsket det, ble det slik.
- Er ikke dette forbudt? - I dag drikker vi for din fremtid.
- Takk, maestro. - Nei, nei.
Takk skal du ha. Jeg har en liten gave til deg.
En venn har et opptaksstudio i Modena.
Jeg har bedt ham spille inn stemmen din, som en suvenir fra vårt arbeid.
Vi kan dra dit sammen, om du vil.
- Takk igjen, maestro. - Ok, ok.
Og én ting til...
...vil jeg si deg.
Hør her...
Sangere, før de opptrer,
må oppholde seg i total stillhet.
Det er vanskelig å oppnå.
Men når du har lært å ikke trenge ord...
...vil du kjenne lyden av ditt eget åndedrett.
Av dine musklers bevegelser.
Selv bevegelsen av det minste hårstrå som blafrer i vinden.
Du...
Du har en stor fordel.
Du er alt kjent med lyder. De veileder deg gjennom livet.
Men taushetens musikk...
...veileder deg gjennom ditt eget indre.
Og det du da oppdager...
...vil du uttrykke...
...gjennom sangens vidunderlige perfeksjon.
Samuel Trani. For en stemme, mr. Bardi.
Maestro. Beklager, jeg må gå.
Maestro, får jeg klemme deg?
Selvfølgelig får du klemme meg.
Jeg har en overraskelse til deg. Jeg sa til mor at jeg bor hos Alice.
Og Alice sa at hun sover over hos meg.
Men egentlig overnatter hun hos kjæresten.
Hva innebærer det?
- Hva om de ringer hverandre? - Det gjør de ikke.
De vil ikke vite det om vi løy.
- Moren din. - Nei, det kan det ikke være.
Amos Bardi.
Ja. Ja, vi møttes i studioet.
Samuel Trani. Ja, jeg husker deg.
Zucchero Feneciari?
Virkelig?
Ja! Takk.
- Hva er det? - Zucchero vil synge med meg.
- Agenten hans var i studioet med meg. - Rockestjernen Zucchero?
Men hvorfor? Du er jo operasanger.
Det er et eksperiment. En rockestjerne som synger med en operasanger.
Han nevnte også Pavarotti, som synger med ham i Amerika nå.
- Men han vil erstatte ham med meg. - Skal du erstatte Pavarotti?
Jeg er ikke sikker. Kanskje han vil at jeg skal synge med dem begge.
- Jeg var så glad at jeg knapt hørte etter. - Det er jo fantastisk.
Ja. Ja, fantastisk.
Hva er det?
Maestro. Han er purist. Hvis jeg synger rockemusikk...
Pavarotti gjør det.
Pavarotti er Pavarotti.
Han trenger ikke bevise noe overfor noen.
Zucchero?
Pavarotti?
- Maestro, om du ikke bifaller... - Amos, Amos.
Dra. Bare, dra.
Er du her fortsatt?
- Bifaller du at jeg synger med Zucchero? - Selvfølgelig.
Zucchero er en meget bra sanger. God musikk er god musikk, hva enn det er.
Pavarotti er en superb sanger, og Samuel Trani, som du snakket med...
Vel er han sinnrik, men han er en dyktig agent.
Unnskyld meg, men hvordan visste du at Samuel Trani ringte meg?
- Du sa det. - Nei, det gjorde jeg ikke.
Ikke? Nåvel...
Kanskje jeg fant det på.
Amos. Bare dra.
Ja, han er på kontoret. Slå dere ned, så sier jeg fra om at dere kom.
Takk.
Vi gjorde rett i å dra hit selv. Disse folkene har mange jern i ilden.
Man må trenge dem opp i et hjørne.
Takk, far. Takk for all hjelpen.
Amos.
Jeg beklager at dere måtte vente så lenge.
En glede å møte deg, gutt. En glede å møte deg, sir.
- En glede å møte deg også... - Jeg er på vei nå.
Vi er midt i en plateinnspilling, og har ikke tid til annet akkurat nå.
Men Pavarotti var entusiastisk, så jeg skal nok få deg med på turneen.
Dessverre har jeg et fly som venter, så jeg må gå.
Takk.
Det blir bra.
- Samuel ringte. Han pratet med Pavarotti! - Gjorde han?
Han nektet å tro at jeg var en ukjent sanger fra en pianobar.
"Tror du ikke at jeg hører forskjell på en tenor og en barsanger?
- Hva sa han så? - "Med han her trenger du ikke meg."
Du store min!
Men jeg får ikke skrive under andre kontrakter.
For jeg tar Pavarottis plass på Zuccheros turné.
Jeg går og ringer onkel Giovanni.
Du er ingen simpel barsanger, slik Samuel sier.
Det skal jeg si til Pavarotti.
Nå kan vi kanskje se på mulige datoer...
...for bryllupet?
27. juni.
Etter all entusiasmen fulgte dessverre en overdøvende stillhet.
Ikke en musikkens, men en pinefull stillhet.
Etter den første samtalen forduftet Samuel i månedsvis.
Amos! Når skal du til San Remo?
Signor Samuel Trani?
De sa han kom hjem fra Amerika for 15 dager siden.
Er han ikke på kontoret?
Nei, han har ikke ringt tilbake.
Ja, han har nummeret mitt.
Paret De Bartolomei tar med sine tre barn, så vi blir 150.
Er det for mange for deg?
For mange? Nei da, du kan bestemme.
- Men hva vil du? - Jeg har ikke tid til å ville noe!
Jeg må finne meg jobb. Jeg sa opp på pianobaren for å studere mer.
Du og jeg har tatt store veivalg.
Pavarotti og Samuel forduftet, og igjen blir jeg forsørget av far! Forstår du?
Vil du ikke gifte deg med meg mer?
Alt er alt ordnet, og du vil ikke gifte deg med meg mer?
Hei...
Ikke gråt.
Det ordner seg.
Skal vi ringe ham?
Ja, jeg ringer.
Kunne du ikke skriftet i går? Hvorfor nå? Alle venter.
- Jeg begikk en synd i går natt. - Hva da?
- Jeg drømte at jeg lå med Kim Basinger. - Med Kim Basinger?
Det er ingen synd.
- Hvordan har du det? - Bra.
Men iblant føles det som om en annen gifter seg i mitt sted.
Elena. Ta imot denne ringen...
...som et tegn på min kjærlighet og min troskap.
I faderens og sønnens og Den Hellige Ånds navn.
Amos, ta imot denne ringen...
Hei, jeg vil snakke med Samuel Trani.
Han er dessverre ikke her, herr Bardi.
Hva prøver du å si? At jeg skal slutte å ringe?
Herr Trani sier at vi tar kontakt straks vi vet mer.
- Og turneen? - Har han ikke sagt det?
Jeg beklager. Herr Pavarotti er nå tilgjengelig til turneen,
så vi trenger ingen erstatter.
TO ÅR SENERE
Ha en fin dag, kjære.
Jeg kommer litt senere hjem i kveld. Jeg skal kjøre Alice til legen.
Visste du at hun er gravid?
Hørte du? Alice er gravid.
Har du ingenting å si?
Ikke tausheten igjen...
Du har ingen opptredener, og ingen prøvespillinger.
Du trenger ikke synge, så hva er vitsen?
Unnskyld.
Uansett så er Alice med barn.
Hei, Amos.
Har du det bra?
Maestro, jeg kom for å takke deg.
Tausheten er bra for stemmen min,
men desto bedre for sjelen.
Jeg trenger den virkelig nå.
Når vi snakker, sier vi ofte tåpelige ting, og det viktige drukner.
Men...
...kanskje dette ikke er tiden for taushet. Fortell.
Hva er i veien?
Vi må ta en pause fra timene.
Jeg har ingen inntekt, og kan ikke fortsette å være en byrde for familien.
Min kone...
Hun vil ha barn.
Hun sier det ikke rett ut, men gjør alt hun kan for å få frem budskapet.
Vi hadde det også tøft som unge.
Men etter regn kommer sol.
Behold troen, Amos. Bare behold troen.
Jeg vet at du er der.
Hva kan jeg gjøre for å gjøre deg lykkelig?
- Hallo? - Er herr Bardi der? Det er viktig.
- Amos, det er til deg. - Jeg kan ikke nå.
Amos.
Hei, Amos. Det er Zucchero Feneciari.
Jeg har en konsert om en uke.
Jeg vil at du skal synge med meg.
Elena.
Vi greide det. Vi greide det!
31. MAI 1993
Mine damer og herrer...
Amos?
Amos, jeg husker hvor sint jeg ble på deg.
Mang en gang kalte jeg deg idiot.
Og se hvor du er nå.
Jeg er veldig stolt av deg, min sønn.
Og jeg vil be deg om å tilgi meg.
Det er bare sånn jeg er.
Og kanskje har jeg ikke vært en god far for deg.
Men ikke svar på det. Det kan svekke stemmen.
- Enchanté. - God kveld.
Tiden er inne, Amos.
Ikke vær redd for å bli sammenlignet med Pavarotti. Publikum tenker ikke slik. Kom.
Amos Bardi!
Du var fantastisk! Du var fantastisk! Jeg er så stolt av deg.
Du greide det! Du greide det!
Utrolig.
- Kom inn! - En autograf! Vær så snill!
Hvor skal du?
Jeg skal se på månen.
- Unnskyld, stopper toget i San Remo? - Ja.
Ok.
Herr Bardi? Kan jeg få en autograf?
Takk!
Pisa neste. Pisa.
Elena. Sover du?
Nei.
Hva er det?
Vi er ikke langt hjemmefra.
La oss gjøre noe vanvittig.
La oss bare gå av.
Vi gir opp alt sammen!
Vi blåser i festivalen, vi blåser i suksess.
La oss dra hjem isteden, og ta en dag av gangen.
Sier du i ramme alvor at du vil kaste bort ditt livs sjanse?
Det finnes ikke den italienske sanger som ikke ønsker å være i ditt sted.
Er du sikker på dette?
Kjære Veronica, mine kjære barn.
Hvert liv er en fantastisk historie som fortjener å fortelles.
Hvert liv er et kunstverk. Virker det ikke slik,
holder det kanskje at man lyser opp rommet der det står.
Hemmeligheten er å aldri miste troen.
Og å ha tro i Guds plan for oss.
Hvis du lærer å lytte, vil du høre at hvert liv snakker om kjærlighet.
For kjærlighet er nøkkelen til alt.
Det er verdens motor.
Kjærlighet er den hemmelige energi bakom hver en tone jeg synger.
Glem aldri at ingenting er tilfeldig.
Det er en illusjon arrogante menn har funnet på
for å kunne ofre verdens sannhet på fornuftens alter.